Kuitu Oy:n muistoksi syttyi tänään portin edustalla lyhdyt. Onhan se kuitenkin joku ele tässä "puhallusten" ajassa jossa nyt eletään. Raha vilahtaa niin nopeasti maasta pois, ja se siitä sitten seuraa. Ei saisi olla niin sinisilmäinen kaikkiin toimijoihin nähden. Taisipa olla Kuidun henkilöstölle viimeisenä maksumiehenä Palkkaturva.
Hiukan on pelko siitä ettei tämä kaikki tähän vielä jää...
Ofelia oli toinen liikenteessä olevista lautoista.
Tukevat renkaat toimivat suojapuskureina.
Tuulivoima on saapunut Saarenmaalle
Kuresaari 27.12.2008
Aamulla aikaisin tavaroidenpakkaus linja-autoon. Köröttely Muhun kautta lautalle ja mantereen puolelle. Laiva M/S Star melkoisen täynnä, paluumatkalaisia oli Tallinnasta,Pärnusta, Otepäästä ja Saarenmaalta. Varmasti jostain muualtakin. Laiva huitaisi yli Suomenlahden kahdessa tunnissa ja kun bussikin Helsingissä täyttyi kohtuullisen nopeasti eikä matkalaisista johtuvaa viivettä ollut, oltiin Valkeakoskella jo ennen klo 19.oo. Sellainen siis se joulu, ihan kelvollinen vaihteeksi.
Kuresaari 26.12.2008
Aamiaiselle vähemmän väkeä. Kaksi linja-autoa pihalla jo lähtövalmiina, alkavat jouluvieraat palailla Suomeen hiljalleen. Tänään viimeiset hoidot, käymme porekylvyssä ja hieronnassa. Sitten Piispanlinnaan meno jos se on auki. Oli kuinka oli, sorsia ei tänään ruokita, saa joku muu pitää nyt niistä huolta.
Ei ollut linna auki, joulu teki tepposet. Olisi luullut jouluajan aukiolot olevan helppo oveen laittaa, mutta ei niin ei. Kolmetuntia kävelyä kaupungilla ja rannalla urheilukentän takana. Kahvila Brunossa huilaus, isoin näkemäni kahvikuppi ja sacherleivos. Olihan sitä siinäkin, taisi kävely mennä harakoille.
Laukkujen pakkausta, tai paremminkin, toinen pakkaa ja minä yritän saada luetuksi loppuun Heikki Turusen kirjan. Välillä tietokone pöydällä kilahtaa ja joku jälkeläisistä ottaa messengerin kautta yhteyttä. Yhteydet pelaavat kotisuomeen, ei tarvitse puhelimella rimputella.
Kuresaari 25.12.2008
Aamu alkoi rutiineilla. Kevyesti aamiaiselle, sitten porekylpy, ja tuntia myöhemmin hieronta. Kaupungille kävellen Piispanlinnan ympäri, museo pysyy edelleenkin suljettuna, se joulu, se joulu. Huomiseen pistettävä toivo, sillä ylihuomena on jo paluu kotiin. Kaupungilla oli marketti auki ja taas ranskanleipä mukaan. Vallihaudan sorsat jo malttamattomina odottivat. Kyllä kannattikin odottaa.
Iltakävely satamaan ja matkalla poikkeaminen katsomassa naapurihotellin keilahallilla. Piret ja Suurtölli patsaasta pimeässä yössä salamavalolla muutama kuva,kohtalaisesti onnistuivatkin.
Kuresaari 24.12.2008
Jouluaatto ja maassa rauha. Aamiaisella jo kymmenen yli seitsemän. Hierottavana on oltava jo kello kahdeksan. Parikymmentä minuuttia paussia ja sitten jo mentävä istumaan suolakammariin ja yritettävä lepotuolissa pysyä hereillä.
Soitin velipojalle Joensuun syrjäkulmille. Lunta on tullut oikein urakalla,lapiohommiin asti ja sähköjäkin on edelleen paikoitellen poikki.
*** Sitten hiukan lainausta Heikki Turuselta (1979)
Viisaista ja paskanjauhajista tarpeekseen saanut Hannu Salama sanoi minulle kerran, että sillä aikaa kun Helsingin oppinut ja omaa ääntään rakastava joutoväki spekuloi yhteiskunnallisesta muutoksesta, saattavat hiljaiset jätkät pohjoisesta ja idästä jonain kauniina päivänä tulla ja pistää muutoksen toimeen. Ja vasta sitten kyselevät, että mitä muuta. *** Jälleen kaupungilla. Sorsat seurasivat kulkua vallihaudassa uiden, ei auttanut joulun vuoksi muuta kuin hakea ranskanleipää kaupasta ja palata ruokintahommiin. Valittaen on todettava ettei siinä tasa-arvo jyllännyt.Laki oli kova, röyhkeimmät ensin.
Jouluillallinen, juhlavasti katetusta pöydästä. Sali täynnä ja joulupukki laulatti lapsia, noin kymmenkuntaa, jotka olivat innolla mukana. Ruokaa siis riitti liiankin kanssa. Täyden mahan viereen oli tukeva kelllistyä. Jostain tajunnan rajamailta tunnisti vielä ulkona hetkisen ilotulituksen pauketta.
Kuresaari 23.12.2008
Yöllä käynyt kova tuuli. Aamusella heti kierros Piispanlinnan valleilla. Entinen työkaveri täytti 60 vuotta. Kaupungilla kaupassa ja naisväki osti tietenkin synttärikakun. Kaupassa myös ruuhkaa kuten kotimaassakin joulun alla. Hoidot on päivällä joten synttärijuhlat sitten alkaa vasta sen jälkeen. Kakkua, kahvia ja istuskelua ilman juhlapuheita. Siis varsin rauhallista menoa.
Illalla kävely kaupungille ja pikavisiiitti Kapteeni Körtsissä, vanha kapakka jossa takka ja kokopuusta veistetyt penkit. Kaksi paikallista ukkoa meidän lisäksi.Iso tooppi olutta ja pihalle takaisin. Hotellilla jo ennen kymmentä, huomena on jouluaatto.
Kuresaari 22.12.2008
Kiirettä pitää. Aamiaiselta miltei leipäpala suussa yrttikylpyyn.Vesi sopivan kuumaa ja katajalla maustettu. Pulinaa ja pörinää altaassa. Hetken kuluttua jo alkaa ramaisemaan, siis taas. Ammeesta ylös ja rappusia toiseen kerrokseen. Siellä nainen jolla on bodarin vartalo ottaa ravikaartin ja hierontapöydälle komennus pitkäkseen.
Radio soittaa nurkassa joululauluja, hartiat ja niska saavat käsittelyä. Juuri kun tulee laulu kilisee, kilisee kulkuset on hierontakin valmis. Kiitokset ja huomena sama käsittely. Alkaa vapaus ja voi lähteä kaupungille kävelemään, heti kun emäntä selviää samanlaisesta käsittelystä.
Kolmen kilometrin päähän ostoskeskukseen kävely. Paljon on turhaa kamaa Saarenmaallakin hypisteltäväksi. Naiset ramppasivat puodeissa ja miehet, me kaksi, tyydyimme katselemaan ohikulkijoita aulapenkillä. Hotellihuoneessa otin käsiini muukana tulleen Heikki Turusen; Soakkunoita romaanin.
Heikki Turunen:
Meikkää on sanottu kommunistiksi,kokoomuslaiseksi, kepulaiseksi,vennamolaiseksi, Vaikka mitä on mainittu vaan ei kristilliseksi. Minä kun kiroilla mäihään kuulemma ihan muina töinäni.Sen siitä saat kun yrität olla kansanrintamakirjailija.Oppositiossa löytyy.
Kuresaari 21.12.2008
Aamulla aamupalan jälkeen tohtorin vastaanotto. Veera, iäkäs naislääkäri, mittaa verenpaineet,kyselee vaivat ja haukkuu nykysysteemin. Ennen oli toisin,kolmeviikkoa ainakin oli hoitoja ei niinkuin nyt, yksi viikko ja kotiin takaisin. Se on vain rahan ulosmittaamista. Ennen oli toisin sanoo,huokaa, ja tekee ristinmerkin. Korttiin tulee hierontoja,yrttikylpyjä ja suolakammaria. Kortin kannessa lukee hienosti RAVIKAART, on kuin raveissa ilman kertoimia. Jos ei koni enään raveissä pärjää menköön makkaratehtaalle.
Ensimmäinen kerta suolakammarissa,täällä siis. Tossut pannaan jalkaan ja laverille. Naapurihuoneen emäntä on ainoana mukana. Suolaista ilmaa luukuista ja kaiuttimista rauhoittavaa musiikkiia. Melkein unessa, kun ovi aukeaa ja aika on täysi. Tossut roskiin ja kohti uusia seikkailuja.
Iltapäivällä vanha työkaveri tarjosi leivoskahvit Vanalinna konditoria kahvilassa. Hyvät olivat Tuomonpäivän kahvit. Niillä sitten jo kummasti potki illalliseen asti.
Hiljaista on hotellissa, vapaata tilaa olisi vallan erinomaisesti. Tänään tuli muutama henkilö lisää. Jouluun on jäljellä vain kolme yötä.
20.12.2008 Kuresaari
Linja-autossa puutui takapuoli. Tallinnasta matka Virtsun lauttasatamaan on paikoin ankeata. Pätkä tietä saa hetken sisäkalut ja niskan vatkaamaan.
Autossa on ilmastointi hiukan retuperällä ja ikkunat kastuvat huuruun. Tallinnassa oli satanut lunta ja maisema oli paikoin talvinen. Lähestyminen merta ja satamaa, mistä lautta lähti Muhuun,vei myös lumen mennessään. Ranta oli aivan lumeton ja taivaanrannassa vispasivat tuulivoimalan siivet verkkaisesti sähköä verkkoon.
Bussikannelta laivan kahvioon vie jyrkät portaat. Jotkut vanhemmat eivät niitä kiipeä vaan jäävät bussiin istumaan. Kahvi, mehu ja kaksi voileipää maksaa 80 kroonia. Jono kassalle etenee hitaasti ja kun maksu on suoritettu jää aikaa vain 15 minuuttia heittää annos tuulensuojaan. Sen pitempään ei lauttamatka kestä kuin puolituntia.
Muhusta pengertietä Saarenmaalle ja tunti istumista bussissa. Ilta on pimentynyt ja Kuresaari putkahtaa valoineen esiin. Iso värikäs joulukuusi keskustassa ottaa vähäisen matkaajamäärän vastaan.
Hotellissa heti illallinen ja myöhemmin kävely kaupungille. Tuulimyllyyn rakennettu ravintola Veski oli täynnä, näytti olevan yksityistilaisuus.Kävely takaisin hotellille ja uutisvuoto ohjelman jälkeen maate. Uskomatonta mutta totta.
Paikkakunnalla on yleinen sanonta nykyisin: "Pihalla kuin lumiukko." Sillä yleensä tarkoitetaan henkilöä jolta on hommat kadonneet hanskasta, eli halinnasta.
Ei siinä varmaan aina ole kyse ilkeämielisyydestä, vaan arkipäiväiseksi muuttuneesta sanonnasta.
Lumiukosta onkin sitten helppo siirtyä presidentti Ahtisaareen ja hänen saamaansa Nobelin rauhanpalkintoon.Korostettakoon nyt kuitenkin että lumiukko vertaus ei koske Ahtisaarta.
Suomessakaan ei hän ole aivan varauksetonta ihailua saanut, suurelta osin on kuitenkin myönnetty hänen tekemänsä työn arvo. Pitkäaikainen toiminta YK:n palveluksessa ja nyt sitten Kosovo, joka oli viimeinen silaus.
Venäläisessä mediassa on häntä tosin ehditty nimittää hyväksikäytetyksi sätkynukeksi. Argumenty i Fakty lehdessä, politiikantutkija Dmitri Bondarev pitää jo ehdolle asettamista aivan käsittämättömänä tekona.
Myöskin Pravda on kommentoinut palkitsemista:Lehden mukaan juuri Ahtisaaren laatima suunnitelma oli pohjana ratkaisuille, joiden lopputuloksena länsi onnistui "riistämään" Kosovon Serbialta.
Oli miten oli, varsinkin norjalaiset ovat palkinnosta riemuinneet. Lisää riemun aihetta taisi synnyttää juhlakalun ilmoitus jossa hän kertoi omaavansa 12,5 % norjalaista verta.
Tuo kuvassa oleva lumiukko on naapurin lasten rakentama, perinteikäs talvikelin tuote.
Sitä rakentaessaan he eivät varmaankaan ole hetkeäkään miettineet Ahtisaaren ansiokasta uraa,sekä uran huipennusta, Nobelin rauhanpalkintoa ja sen synnyttämää pientä sivukritiikkiä.
Eiköhän se aina herätä jollain taholla kritiikkiä, näkökulmasta riipuen, joskus aiheellistakin sellaista. Palkinto on arvion tuote. Siinä ei mitata metrejä eikä oteta aikaa.
Hiljaisuus vallitsee Säterin suunnalla. Se taitaa nyt olla maan tapa. Yrityssaneeraus on tulossa ja se tuo omat odotuksensa. Mitä sitten YT- neuvotteluissa on saatu aikaiseksi. Päättyneet nekin jo ovat. Tietenkin henkilöstö infotaan ensin sitten vasta muut tahot. Niihin tahoihin lukeutuu tuo niinsanottu suuri yleisö. Kylänmiehet ja muut tiedonhaluiset kyläläiset.
Säteri on tuonut vuosikymmenet työtä ja hyvinvointia paikkakunnalle. Se on ollut omanlaisensa yhteisö. Sodan jaloista tänne siirretty tehdas. Kuity Oy nykyisen rajan takaa. Tehtaan mukana tuli Valkeakoskelle osa karjalaisuutta ja myöskin inkeriläisiä oli tehtaan työskentelyssä mukana.
Valtion rautateillä oli aikoinaan Valkeakoskelle suuntautuvassa junaliikenteessä viimeinen pysäkki Säteri. Henkilöjunaliikenne tehtaalle on loppunut ajat sitten. Nyt sitten odotellaan asioitten uutta kehittymistä. Huolestumistakin on ollut havaittavissa, ehkä syystäkin.
*** Tieto tuli iltapäivän aikana.Kuidun yt-neuvottelut johtavat 114 ihmisen lomauttamiseen.Lomautukset alkavat joulupäivänä ja 12. tammikuuta.
Talven loskassa voi viivähtää kesän pikku välähdyksissä. Lukemattomat pikku ötökät ovat poissa. Missä ne kaikki majailevat talven ajan ? Kannon alla, kivien kolossa, järvien pohjissa. Osa käpertyy talviuneensa kannon onkaloon, lumen alle.
Maapallo olisi todella hiljainen paikka jos ihminen tekisi saman. Vetäytyisi talveksi omaan koloonsa, kirjahyllyn viereen, ja mussuttaisi pipareita purkista. Ei liikahtaisi pihalle ennenkuin aurinko alkaisi seinustaa sulatella.
Ei ole ötököillä eikä isommilla eläimilläkään talvikenkiä, ei pipoa tai kaulahuivia. Joku vaihtaa värinsä toiseksi ja kasvattaa tuuheamman karvan.
Pohjoisen ihminen joutuu ostamaan kalliit talvitamineet selviytyäkseen vuoden kierrosta. Niitten lisäksi on oltava usean sortin jalkinetta,päähinettä ja käsinettä. Etelän mies tepastelee shortseissa ja t-paidassa sandaalit jalassa vuoden ympäri. Ainakin jossain päin palloamme.
Naisilla se vallan hirveätä on. Pitää käydä kampaajalla, meikata ja pistää yöksi kasvorasvaa. On seurattava muotia ja oltava kamppeet sävysävyyn sopivat. Toiset niitä suunnittelee ja arvioi kokonaisuutta. Saavat siitä oikein rahaakin. Semmosta mitä palkaksi kutsutaan.
On se ihmisellä vaikeata. Siinä missä muut luojan luomat pärjäävät omillaan, ei pärjää ihminen. Pitkä matka taaksepäin on luolamiehen aikaan, tulen rakentamiseen ja tarttumiseen ensimmäiseen nuijaan tai astaloon.
Miten se sitten eläinmaailmaa pärjää taloustaantuman aikaan ? Ei vaikutusta. Variksilla voi pitkässä juoksussa olla vähemmän nokkimista kaatopaikoilla.
Ihmiseen se vaikuttaa monella tapaa.Voi mennä työpaikka ja rukkaset tippuvat lumihankeen. Voihan se olla niinkin että joku laman ansiosta vaurastuu. Kerää potin omaan laariinsa.
Ihminen on keksinyt pörssin. Eläimet keräävät varastoa vain selvitäkseen talven yli. Ihminen haalii romua ja mammonaa kuin olisi ikuinen. Onko se ? Vai pitäisikö sittenkin sanoa hän ?
Valokuvien katselu avaa usein muistojen portin. Haapsalussa ottamani useat veturikuvat toivat mieleen ajan jolloin asuimme hetken aikaa radanvarressa, vanhassa suuressa talossa.
Se oli 50-luvun loppua. Liikenne kulki kahden kauppalan, Toijalan ja Valkeakosken välillä, pääosin raiteita pitkin.Talo oli ns. Bomanssonin talo ja vieressä olivat yhtyneiden veturitallit ja Isännöitsijänniemen rakennus, Furunäs.
Pimeässä syysyössä, suuri talo joka nitisi ja natisi, sekä tuuli joka hakkasi puiden oksia ikkunaan. Ikkunasta aukesi aavemainen maisema jossa veturit siirtelivät vaunuja raiteelta toiselle ja kelmeät pyöreät valot liikkuivat hiljalleen paikasta toiseen.
Veturien puhina ja savupöllähdykset, joskus kipinäsuihku taivaalle. Tuoksu joka nousi käsitellyistä puisista ratapölkyistä. Rautapyörien kirahdukset ja puskurien kalahdukset toisiaan vasten.
Nyt on hiljaisempaa, asema kököttää paikallaan yksinäisenä. Henkilöjunaliikenne on loppunut kauan sitten. Asema sai joskus suuren väkimäärän vastaanottamaan vieraita, niin Venäjältä kuin muualtakin maailmalta.
Maailman kaunein nainen, Armi Kuusela, vieraili Gilin kanssa paikkakunnalla.Kyllä kansa huokaili, niin miehet kuin naisetkin.
Isännyyttä useissa tapauksissa kaupungin ohessa,tai sen ohitse, hoiteli patruuna Juuso Walden.
Tanakka lippalakkipäinen mies oli usein tuttu näky vastaanottaessaan vieraitaan asemalla. Ei se niin huonoa aikaa ollut jälkeenpäin ajatellen.
Tehtaat pyörivät ja väki natusteli leipää omissa asunnoissaan. Juhlapäivinä keitteli pullakahvit ja itsenäisyyspäivänä poltti kynttilää ikkunalla.
Miehet omissa oloissaan,vetelivät tupakkia ja Koskenkorvapullo vajeni pöydänjalan vieressä.Puhuivat Tuulosjoesta ja Syvärin voimalaitoksesta. Venäläiset olivat niissä puheissa ryssiä.
Jokaisessa talossa liehui yhtiön kustantamassa tangossa lippu. Tietenkin liehui, ellei liehunut tuli helposti huomautus.
Radanvarsi sisälsi myöskin vaaroja. Pojan jolpit kun tapasivat sen seudulla pyöriä. Hitaassa tavarajunassa otettiin ilmaista kyytiä ja sitten käveltiin takaisin kilometritolkulla rataa pitkin.
No olihan siellä tolpan nokassa kyltti: Radalla kulkeminen sakon uhalla kielletty. Kukaan ei sakkoja tainnut saada.Ei edes Lotilan lehmät kun jäivät junan alle, niiltä meni henki.
Hirveätä, vallan kauheata. Linnan juhlissa on tapahtunut hirvittävä moka. Kuulemma ei osata pukeutua etiketin mukaan. Sitä on sitten yksi tuntematon muotiguru verrannut valtiotason keskisormen näyttämiseen.
Antakaa mun kaikki kestää. Tästähän voi tulla valtioiden välinen kriisi, vakava kahnaus. Parolan kallioluolissa jo varmaan Leopardit hyrskyttävät putket kohden inhaa itää.
Innokkaimmat vaunumiehet on jouduttu sitomaan pihalla puuhun kiinni.
Siis mistä on oikein kyse ? No siitä tietenkin.Venäjän suurlähettilään Aleksander Rumjantsevin puolisolla oli housuasu päällänsä. Olisko muka ollu parempi ilman housua ? On näillä yhteiskunnan kellokailla sitten hirveät huolet.
Tyyliasiantuntija Outi Brouxin mielestä asu oli selvä poliittinen kannanotto.
-Tämä on poliittinen keskisormen näyttö Suomelle. Se on täydellinen moka ja häpäisy, Broux sanoi Aamulehden haastattelussa.
Juuri kun olin toipunut Lenita Airisto näppylöistä. Tulee tää uusi hyväkäs ja saattaa valtakuntien välit koetukselle. Mitähän kauheeta tästä vielä seuraakaan ?
Toisaalta taas hehkuteltiin uutta ekologista linjaa pukeutumisessa, oli tehty mekkoa vanhoista pöytäverhoista ja muusta kierrätysmateriaalista. Niinkuin on järkevääkin.
Jos tasavallan hallitus olisi ajantasalla, se tarttuisi tomerasti tuohon lausuntoon, tekisi lisäbudjetin ja hommaisi tuolle Brouxille (kuka sitten lieneekään) menolipun Grönlantiin, mielummin jalkaisin ja mukaan matkalukemiseksi vaikka teos: Kalaverkon paikkaajan opas.
Itsenäisyyspäivään kuuluu lippu, kynttilät ja haudallakäynti. Se mitä kukin sisällään tuntee on sitten jo yksityisyyden suojaamaa. Puheet ovat televisiosta ja radiostakin kuultuna sisällöltään pysyneet samankaltaisena. Ehkä EU ja siihen liittyminen toi hiukan lisävivahdetta kokonaisilmeeseen.
Sotaveteraanien harveneva joukko on loppuun asti kunniapaikalla. Niin se pitää olla rauhan aikanakin. Ainakin silloin. Sotilas ottaa reppunsa ja menee kun käsketään. Sotaan johtava tie on epäonnistuneen politiikan tulos. Sotasyyllisten etsiminen ja tuomitseminen lankeaa yleensä voittajille. Siitäkin on nykypäivänä esimerkkejä.
Entäpä jos voittanut osapuoli on syyllinen sodan alkamiseen. Kuka heidät tuomitsee ? Yleinen mielipide vai mikä ? Sodan syttyessä katoaa aina ensimmäisenä totuus. Sensuuri toimii ja arkistot ovat lukkojen takana, pitkäänkin. Saattavat sukupolvet vaihtua ja näkökannat muuttua.
Historioitsijat ovat viisaita miehiä, sivistyneitä ja alansa hyvin taitavia. Heidänkin tutkimuksensa saavat eri värityksiä ja painotuksia. Hekin ovat usein kiivaasti eri mieltä asioiden kulusta,syistä ja seurauksista. Dokumenttien painotus ja painoarvo on erilainen. No, löytyykö se totuus ?
Rauha on ensiarvoisen tärkeä asia.Sitä pitää arvostaa aina.Sen arvon moni huomaa vasta silloin kun se on mennyt.Maailma on tänäänkin monen tulehduspisteen kirjoma.Terrorismi ja väkivallanteot ovat jokapäiväisiä uutisia.Se ei saa turruttaa ihmistä.Myös rauhaan pitää olla valmis panostamaan niin yksilönä kuin kansakuntanakin.Keskustelu turvatakuista käy juuri nyt kiivaana. Paras turvatakuu on jokainen ihminen itse ja hänen aktiivinen toimintansa rauhan puolesta.
Ylläoleva on tekstiäni kymmenen vuoden takaa. Nyt sitä voi katsella hiukan toisella tapaa. Vai voiko. Tuon jälkeen on USA lähtenyt Irakiin ja on siellä edelleenkin. Oli hiljattain Georgian kriisi ja Kosovo. Pronssisoturi mellakat naapurissa ym. ym. Itsenäisen valtion päätehtävä on pitää kansakunta elinvoimaisena ja pyrkiä että se saa rauhassa rakentaa omaa elämäänsä turvassa yhdessä muiden valtioiden kanssa. Turvata lasten ja heidän lastensa elämä, antautumatta uhitteluun ja mahtipontisuuteen. Samaa sitä toivovat pääosin muidenkin maiden asukkaat. Leipää,lämpöä ja turvallisuutta. Niin uskon.
Maisema on alakuloinen, räntäsateessa ihmiset jonottavat ulkona pankkiautomaatilla. Veronpalautukset ovat maksussa. Sisällä pankkineidit odottavat parfyymille tuoksuen jotain uljasta,salkkua kantavaa urhoa, joka toisi "voimapaperia" pohjattomiin holveihin. Sinne kyllä mahtuu.
Karvalakkikansa vierastaa noita jyhkeitä saleja, messinkilamppujen hohdetta ja arvokasta ilmapiiriä joka puunatuissa saleissa vallitsee. Ei, ei sinne. Mielummin tuulipuvussa jonottamaan ulkopuolelle. Eipä tule kuraa arvokkaiden salien lattioille, eikä hiekanmurujakaan.
Lehdessä on kuva seurakunnan varatttomien ruokailusta. Alakuloista on sielläkin tunnelma, päivän ateria kuitenkin turvaa moottorin toiminnan taas huomiseen.Sekin kuulemma nousee yhteen euroon. Kolikoillakin on oma voimansa.
Kulkurin kuusen lähellä Koitonaukiolla miesporukat keskustelevat hiljaa lopputileistä ja tuttuja nimiä vilahtelee ohikulkijan korviin. Joulu tulossa ja on aika valmistautua ja rauhoittua juhlan odotukseen.
Onko ensi vuosi parempi ? Onko valoa näkyvissä ? Ministeri "silmäripsi" tuo vihreä valopilkkukin toteaa viisaasti: "Työttömyys todennäköisesti nousee kun irtisanomiset lisääntyvät." Kansa kiittää ja kumartaa noista ikimuistoisista sanoista.
Joku lopputilin saanut oli pienessä sivutuulessa,laitamyötäisessä kiivennyt aukion kivipyramiidin päälle kynttilä kädessä.Mukana oli myös ollut 35-vuotisviiri. Hetken oli viihtynyt ja tullut pois. Performanssi oli ohi.
Sisällä Koskikarassa on huomattavasti lämpimämpi tunnelma. Tuikut palavat lasikipoissa kahvilan pöydissä. Kaupassa on kahvitarjous 1.99 paketti, vain kaksi pakettia asiakas.Sama mies näyttää olevan kassalla jo kolmatta kertaa.
Harmaapää ukot kinastelevat naureskellen sitä kenen vuoro on viedä veikkauskupongit. Muikein on ilme miehellä jolla on hyppysissään 120 € voittolappu raveista. Selviämistaistelu on ikäihmisillä kääntynyt voitoksi. Riemuita voi pienistäkin asioista.
Huonomminkin voisi asiat olla, toki paljon paremminkin. Eiköhän tämä kansa tästäkin selviä, räntäsateestakin huolimatta.
Ehkä ensi vuosi on parempi, tai sitten seuraava...